![](https://i0.wp.com/svalorna.org/wp-content/uploads/2018/12/Kvinnor.jpg?fit=300%2C200&ssl=1 300w, https://i0.wp.com/svalorna.org/wp-content/uploads/2018/12/Kvinnor.jpg?fit=768%2C513&ssl=1 768w, https://i0.wp.com/svalorna.org/wp-content/uploads/2018/12/Kvinnor.jpg?fit=1024%2C684&ssl=1 1024w, https://i0.wp.com/svalorna.org/wp-content/uploads/2018/12/Kvinnor.jpg?fit=1536%2C1025&ssl=1 1536w, https://i0.wp.com/svalorna.org/wp-content/uploads/2018/12/Kvinnor.jpg?fit=2048%2C1367&ssl=1 2048w, https://i0.wp.com/svalorna.org/wp-content/uploads/2018/12/Kvinnor.jpg?fit=1600%2C1069&ssl=1 1600w, https://i0.wp.com/svalorna.org/wp-content/uploads/2018/12/Kvinnor.jpg?resize=300%2C300&ssl=1 300w, https://i0.wp.com/svalorna.org/wp-content/uploads/2018/12/Kvinnor.jpg?fit=600%2C401&ssl=1 600w, https://i0.wp.com/svalorna.org/wp-content/uploads/2018/12/Kvinnor.jpg?resize=100%2C100&ssl=1 100w, https://i0.wp.com/svalorna.org/wp-content/uploads/2018/12/Kvinnor.jpg?fit=6016%2C4016&ssl=1 6016w)
Juli i november
DDS-gänget Ellen och Matilda
Hej!
Vi har nu bott två veckor i vårt lilla hus i Pastapur och börjar så smått vänja oss vid livet på Indiens landsbygd. Folk i byn börjar vänja sig vid oss och hälsar vänligt när vi möts, istället för det tidigare stadiet av konstant stirrande. Och mötts ute har vi gjort en hel del, speciellt vid de platser där rinnande vatten varit tillgängligt.
Vattnet har nämligen varit avstängt i området och vi kan nu lugnt säga att vi uppskattar rinnande vatten ur kran på en helt ny nivå än tidigare! Helt oförväntat, för oss i alla fall, stängdes vattnet av en dag och kom inte tillbaka förens fem dagar senare. Under de följande dagarna gick vi fram och tillbaka till en granne 200 meter bort, släpandes på hinkar med så mycket vatten vi kunde bära. Det blev en konstant fråga om prioritering. Ska vi diska upp grytorna, eller ska man kosta på sig en (välbehövlig) dusch. Snacka om snålspolande toalett under dessa dagar. Dag 4 utan vatten så blev de dagliga strömavbrotten fler, och längre. Lagom tills det blev mörkt hade vi ingen el alls. Strax efter kl 19 och i ljusskenet från en ficklampa gav vi upp på att strömmen skulle komma tillbaka och kröp ner i sängarna under myggnäten. Vi skrattade åt vilka kontraster livet här ger mot det där hemma. Tack och lov kom både vatten och el tillbaka dagen efter och som sagt, rinnande vatten ur kran har aldrig känts så lyxigt som då!
Precis som under vilken utlandsresa som helst påverkas man av det nya landets utbud av levnadsstandard och förnödenheter. Men att bo på Indiens landsbygd har i många fall toppat allt vi båda har varit med om. I alla aspekter är det något nytt att förstå och vänja sig vid om det så har att göra med att duscha och laga mat, till arbetet på kontoret och den absurda frånvaron av att passa tider. Men vi tar in lite i taget och sätter oss ofta med kaffe och kakor ute på vår veranda för att skratta åt allt nytt som omger oss. Innan vi åkte hade vi hört om verandan från tidigare praktikanter, och drömde nog lite om att äntligen få se den. Den har verkligen minst sagt blivit vår lilla tillflyktsplats i vårt nya Indien-liv. Man får verkligen perspektiv på indien-livet härifrån. Delvis är det lite insynsskyddat, så det är inte alltid människorna utanför lägger märke till oss när vi sitter här, och då känns det verkligen som om vi sitter och kollar på en film inspelad på Indiens vardagliga landsbygd. Härifrån följer vi grannfruns handtvättande av hela hushållets kläder, rivandet av en annan grannes badrum och aporna som hoppar mellan träden, hustaken och murarna som skiljer tomterna åt.
När vi satt här en ledig söndag, utan den vanliga tryckande hettan som för en gångs skull dämpades lite av en lätt bris, kändes det nästan som om vi var hemma i Sverige. Som om vi satt på en veranda i ett helt vanligt bostadsområde. Trädet utanför huset vajade och löven prasslade i vinden. Längre bort kunde vi höra något som lät som en trimmer, som om det var en husägare som stod och trimrade i trädgården. Vi satt och läste böcker och löste sudokus om vartannat, med varsin kopp kaffe i händerna. En helt vanlig sommareftermiddag i Juli. Fast i Indien. Och i november.